To årtier var gået, siden de to arter blev skabt.
Krigen var begyndt.
Viktor forstærkede sin hær. Han skabte vampyrer -
- til at bekæmpe den første varulveklan, -
- ondsindede væsner, som ikke kunne genfinde deres menneskeskikkelse.
Før han blev født.
Lucian.
Selv om alt i hans sjæl bød ham at dræbe barnet, -
- gjorde han det ikke.
Barnet voksede op og besad en viljestyrke, de andre ikke ejede.
Hvad synes du, min søn?
Skal vi lave flere?
Af ham?
Som ham.
Lucian vil altid være den første af sin art.
Af lykantroperne.
Viktor udnyttede Lucians smitsomme blod.
Han brugte Lucians tørst imod ham og tvang ham til at æde mennesker, -
- Viktors slaver.
Ind med jer!
Han skabte en ny race af udødelige.
Lykantroperne.
Varulv, men også menneske.
Modsat de andre, kunne man styre disse væsner.
De var slavebundne til at bevogte deres herrer i de lyse timer.
Det troede Viktor i hvert fald for alle disse år siden.
Adelen er rasende.
Williams smitte er ikke blevet stoppet.
- Varulve har dræbt deres slaver. - Mennesker der er vrede.
Tannis, før min smerte ved dette til protokol.
Vi mister sølv, når de mister slaver.
Hold inde! Har jeg ikke tidoblet vor rigdom, -
- siden Marcus og Amelia gik i dvale?
Vi vil håndtere ulvene, som vi altid har gjort det.
Skyd!
Har du ikke andet at gøre, smed, end at lege med krigsvåben?
Gør noget nyttigt.
Vær lidt taknemmelig, Sonja. Han reddede dit liv.
Det havde jeg ikke brug for.
Fortæl mig, Lucian, smerter det dit hjerte at dræbe dine slægtninge?
Ikke spor. De er umælende væsner -
- og ikke mine brødre. - Virkelig?
Far.
Du gør din slægt ære. Ved du, hvordan du fortsætter med det?
Hold dit blik sænket.
Fjern det der.
Du var savnet til rådsmødet.
Jeg har andre pligter.
Jeg håber, du nød dit måneskinsridt.
Jeg tilså områderne.
Du var ulydig. Jeg befalede dig at blive her.
Du sætter for meget på spil.
Overlad ulvene til Dødbringerne.
Hvorfor dem og ikke mig?
De er ikke min datter.
Og de er ikke rådsmedlemmer. Det er du.
Og en dag bliver du en af De ældste. Det er du født til.
Du er vellidt i rådet, -
- men den slags er flygtigt, og de trættes af dit fravær.
Skoven er ikke farligere end rådssalen.
Du må lære, at politik er de nådesløses spil, -
- og frem for alt lære at være loyal over for din familie.
Over for mig.
Uden den loyalitet er vi ikke bedre end de dyr, som lurer derude.
Læg kræfter i.
Saml det der op.
Lykantrop!
Du skal ikke hvile nu, hund!
Stop.
Hvor vover du at lægge hånd på mig?
- Jeg sagde stop. - Så herrens hund gør?
Du vil ikke være hans yndling for evigt. Når du falder i unåde, -
- vil jeg være der.
Lad os håbe på det.
Hvorfor stirrer I på mig? Tilbage til arbejdet!
Til arbejdet!
Denne sag er helt enkel.
Vi bliver angrebet.
Seks gange på tre uger er det lykkedes Williams æt at nå vore mure.
Hvilke ødelæggelser vil det skabe?
Din frygt er ubegrundet, Coloman.
Beskyttes vi ikke af en hær af udødelige?
Jo, men det bliver de adelige ikke. Og de er den mark, vi græsser på.
Hvis vi ikke kan beskytte vore mennesker, ligner vi svæklinge.
Hvordan udviser vi så styrke?
Send Dødbringere ud om natten.
Og vagter om dagen.
Skal jeg sende lykantroper udenfor?
De er af dyrisk slægt, og den ynkelige vildskab kan ikke fjernes
Deres frygt er ubegrundet.
Vi kan skabe en overklasse af lykantroper.
Give dem bedre forhold og gøre en, vi stoler på, til deres leder.
Måske Deres kæledyr Lucian, som reddede Deres datter i dag.
Måske skulle vi spørge hende?
Hun har vist travlt andetsteds.
Find hende.
Jeg skal tænke over dit forslag.
Tak, herre.
Det ville være rart at kunne forsikre de adelige om, -
- at deres problemer ligger os på sinde.
Kom så!
Af sted med jer!
Frue?
Er det sandt, hvad du sagde til min far?
At du ikke føler noget, når du dræber dem?
De er bare dyr.
De har ikke tanker eller følelser.
Hvorfor skulle jeg nære følelser for dem?
Sonja, hvis jeg rejste bort herfra, ville du så tage med mig?
Rejse?
Det må du ikke sige.
- De ville jage dig som alle de andre. - Ikke hvis jeg kan fjerne det her.
Se.
Jeg har lavet den her.
Det er nøglen til min frihed.
Lucian, lov mig, du ikke vil bruge den.
Er det dit svar?
Du vil altså ikke komme med mig?
Jeg skal blive her for din skyld.
- Leve som et dyr. - Lucian...
Vampyrer og lykantroper er alle Corvinus' børn.
Men min familie er slaver.
Jeg vil bruge nøglen og rejse bort.
Men jeg kan ikke leve uden dig.
- Noget nyt om min datter? - Hun er aldeles ulydig.
Hun nægter at tale med mig -
- eller lukke døren op. - Hvorfor er de unge så blinde?
Hun sætter sin plads i rådet på spil, og for hvad?
Jeg har ingen anelse.
Vi må gøre os klar, herre.
Menneskets adelige er på vej.
Det er skarpt. Ingen ulv kan modstå det.
Gør hestene klar.
Lad en anden ride ud.
- Hvorfor? - I går nat, efter jeg forlod dig...
Lad en anden ride ud.
Hvis det skulle være uklart for dig, smed, så kan jeg passe på mig selv.
Og desuden...
...kan du holde øje med mig fra muren.
Fru Sonja, Deres far har beordret Dem til at blive her.
Jeg vil følge vore gæster på vej.
- Portvogter. - Det var ikke en forespørgsel.
Deres far er vor hersker.
Det undlader han sjældent at nævne.
Pas på, smed.
Dit blik afslører din hemmelighed.
Rolig.
Luk den til, mit barn.
Dan formation.
Nej.
Send dine mænd ud nu!
Rolig, hund. Din halslænke strammer.
- Til side. - Der er for mange af dem.
De bliver slagtet.
Stands ham!
Dimitri!
Lucian!
Sonja!
Lucian, nej!
Nej! Lad være!
Han gjorde det for at redde mig.
Er jeg ikke herre over denne slægt?
Det er dig forbudt at fjerne din halslænke.
Alligevel forbryder du dig mod mig, efter jeg skænkede dig livet.
Dit behagelige liv er slut nu, slave.
Far, lad ham være.
Ti stille!
Du har trodset mig for sidste gang.
Få hende væk herfra.
Brænd ligene.
Brænd dem alle.
For at have taget sin halslænke af idømmes han 30 piskeslag.
Dit forræderi svider, lykantrop.
Du var som en søn for mig.
Jeg skænkede dig livet.
Et liv i lænker.
Efter alle disse år ville jeg have troet, at du vidste, -
- at du ikke kan få det ene uden det andet.
Sæt i gang.
Jeg sagde jo, jeg ville være der, når du faldt i unåde.
Hvad?
- Han er en af dem, der beskytter os. - De er blot dyr.
Det kan ophidse de andre.
Tro mig. Det bliver kun værre, hvis vi ikke straffer dem.
Du vil sende dem udenfor, og vi kan end ikke stole på dem herinde.
Jeg har kun talt 21 slag.
Fortsæt.
Det stinker.
Hold dig fra ham, ellers straffer de også dig.
Det var rørende at se, hvor bekymret du var for Lucian.
En slave.
Han havde lige reddet mit liv.
Bad du mig ikke om at være mere taknemmelig?
Er du ikke din datters redningsmand taknemmelig?
Jeg emmer af taknemmelighed.
Det, at han er i live, beviser mit storsind.
Under andre omstændigheder havde jeg fodret hans artsfæller med ham.
Men nu er hans straf udstået.
- Så er han fri. - Fri?
Din dømmekraft svigter dig.
Vi kan ikke regere med hjertet.
Lucian måtte ikke tage sin halslænke af, og det gjorde han.
Hvor god grunden end var.
Han kommer ikke ud af sin celle.
Til skræk og advarsel.
Janosh og de andre adelige ankommer snart.
Din tilstedeværelse er påkrævet.
Jeg så, hvad du gjorde derude.
Du er modig af et menneske at være.
Er du stødt på dem før?
Jeg havde kun hørt om dem.
Var du ikke bange for dem?
Jo.
Men jeg ville overleve.
Er du bange for mig?
- Ja. - Det har du ingen grund til at være.
Jeg vil ikke bide dig.
Ret meget.
- Du er som dem. - Nej.
Jeg er lykantrop, men ikke som dem.
Dem, du kæmpede mod, var dyr. Williams efterkommere.
Fuldblods. Der er intet spor af menneske i dem.
De er vilddyr.
- Som historien forlyder. - Men jeg så dig.
De adlød dig.
Ja.
Ja, det gjorde de.
- Du burde ikke være kommet. - Jeg var nødt til det.
- Min elskede, din ryg. - Jeg har det fint.
Var jeg ikke redet ud...
Så var du ikke den, du er.
Det er ikke din skyld.
Jeg kan ikke blive her.
Min far vil holde øje med dig.
Er der nogle Dødbringere, du kan stole på?
De er mere loyale over for min far.
Tannis.
- Tannis er ikke til at stole på. - Tannis kender til os.
- Hvordan? - Det ved jeg ikke.
Men hvis han ikke har sagt det til din far, er der noget, han vil opnå.
Find ud af, hvad det er.
Før dem herind.
Janosh.
Ejer du ikke landets største sølvmine?
Den er blevet angrebet, herre.
Mine mænd blev smittet.
Gjort til dyr.
Det var uheldigt. Og dyrt.
Halvdelen af dine minerettigheder burde kunne betale vore ydelser.
Ydelser? Vi så alle sammen brandene på vej hertil.
Vi ved, at baron Covasha og hans familie er døde.
Ulvene truer jer.
Hvorfor skulle jeg betale jer, når I ikke engang kan beskytte jer selv?
I har taget alt andet end mit blod.
Vi har alle sammen hørt historierne.
Se hans øjne. Historierne taler sandt.
Der hviler en forbandelse over stedet her.
De er ikke mere menneskelige end de dæmoner, der truer os.
Hvis du kalder os dæmoner, så husk på, at den dæmon, du kender...
- Slip mig. - Så gerne.
Er der andre, der vil tale?
Giv de beskidte bæster deres mad.
Værsgo.
De er som hunde.
Vi er ikke dyr.
Vil I bare være underholdning for dem?
Deres kæledyr, som frygter pisken og slås indbyrdes?
Er det sådan, I ønsker at leve?
Jeg har fulgt deres regler hele livet.
Jeg har beskyttet dem. Misundt dem.
Og hvad nytter det?
Vi bliver behandlet som dyr.
Vi er ikke dyr!
Vi har et valg!
Vi kan vælge at være mere end dette.
Vi kan være slaver, eller vi kan være lykantroper!
Morgenen nærmer sig, mit barn.
Lad os lægge denne nat bag os.
- Med glæde. - Vi skal træffe vanskelige valg.
- Jeg vil bede om din hjælp. - Naturligvis, far.
Vi må forfremme en anden lykantrop, nu hvor Lucian er væk.
Væk?
Coloman mener, han vil stifte uro.
Han skal fjernes.
Det bliver svært.
Han har været hos os så længe.
Måske Gyorg eller Thrasos.
De ville være... til at stole på.
Fremragende forslag.
Det skal jeg overveje nøje.
Mit barn, du er mit hjertes dyrebareste skat.
Hvad har du fortalt min far?
- Hvad har du fortalt ham? - Intet.
Hvorfor?
Hvorfor har du ikke fortalt ham noget?
Ville han se med milde øjne på den, der fortalte, at hans datter lå i...
...med en lykantrop?
Hans taknemmelighed er ikke vidt besunget.
Og jeg har endnu ikke en position, hvorfra jeg kan udnytte denne viden.
Udnytte hvordan?
Der er 12 pladser i rådet.
Og vi dør ikke ofte.
Desværre, nej.
Hvad hvis jeg overlod dig min plads?
Hvorfor skulle du gøre det?
Kan du holde tand for tunge?
Jeg skal have noget til gengæld.
To minutter.
Ikke mere. Det er for farligt.
Jeg er ked af det. Der var ingen anden udvej.
Og Tannis?
Han hjælper os mod en plads i rådet.
- Og din far ved ingenting? - Det er jeg sikker på.
Nogle af de andre vil følge mig.
Sabas, Xristo og mennesket Raze.
Lucian, tiden er knap.
Min far beordrer dig dræbt i morgen, efter menneskene er forvandlet.
Du må rejse bort ved solopgang.
- Og hvad med dig? - Det vigtigste er, at du holder dig i live.
Din bedste chance er, når Viktor og Dødbringerne sover.
Jeg vil hvile ved min fars side.
Skynd jer.
Vi mødes efter solnedgang om tre dage i lysningen ved floden.
- Hvad hvis planen ikke virker? - Vi mødes i lysningen.
Op mod væggen.
- Ud. - Vilddyr.
Du der! Tilbage!
Fat mod, menneske.
Ved du, hvad dit problem er?
Du forstår ikke verdens naturlige orden.
Verden forandrer sig.
Vær klar, når det sker.
Betragt den som en afskedsgave.
Vent!
Forstår du ikke, at jeg giver dig en gave?
Det er en forbandelse!
- Hvad har de gjort ved os? - Det finder I snart ud af.
De har forvandlet os til en af jer.
Ja.
Hvorfor?
I skal beskytte dem.
Det bliver over mit lig.
Måske ikke.
Tiden er inde.
Jeg tager af sted ved solopgang.
Alle, der er villige til at løbe en risiko, kan tage med.
Der venter os et nyt liv uden for murene.
Det kan du blive en del af, eller du kan blive her og være deres slave.
Vagterne kommer.
Der er nye hunde i dag. Lad os se på dem.
Du kommer for sent.
Han er allerede væk.
Vil I følge mig?
Sabas, Xristo, befri de andre! Resten kommer med mig!
I er fri!
Af sted!
Denne vej!
Herned!
Af sted! Løb! Løb!
Fortsæt!
Raze!
Du kan ikke hjælpe dem!
Jeg kommer tilbage! Det lover jeg!
Herre!
Lucian er flygtet, herre.
Ind i skoven! Af sted!
Herre.
Af sted.
Af sted! Ind med jer!
- Er de blevet talt? - Alle sammen?
Tannis!
Ja, herre.
Hvor er nøglen til den her?
- Den låste jeg inde i våbenkammeret. - Hvordan er lænken så blevet låst op?
Det ved jeg ikke.
Det gør jeg.
- Dræb ham. - Nej.
Se efter i våbenkammeret.
Der må være en forklaring.
Vis mig det.
- Jeg har aldrig været uden for murene. - Nyd det, mens du kan.
Snart skal vi kæmpe os ind igen.
Vi kom ikke alle sammen ud, og jeg vil ikke lade vore brødre i stikken.
Viktor vil hævne sig på dem.
Vi var heldige at slippe ud.
Vi er kun få og har ingen våben.
Det er sandt.
Den adelige, der kom med dig, kan du føre os til ham?
- Ja. - Godt. Kom så.
Den skal være her.
Jeg lagde den her.
Her.
Han må have lavet en til.
Jeg tvivlede aldrig på dig.
Jeg vil ikke fjerne jeres lænker for at lægge jer i mine.
I har et valg. I kan flygte og skjule jer eller blive her og kæmpe.
Enhver, der kæmper ved min side, skal få sin frihed.
Og hvis han ønsker det...
...udødelighed!
Sammen er vi stærke.
Der er andre godser vest herfor.
Tag dertil.
Se, hvor mange der vil slutte sig til os.
Vi mødes her om to dage.
Far.
Forskrækkede jeg dig, min kære?
Nej, det gjorde du ikke.
Det går op for mig, at jeg har været tankeløs.
Jeg har været så oprevet over Lucians forræderi.
Jeg tænkte ikke på, hvad du følte.
Hvad jeg følte?
De indynder sig. Vi glemmer deres ynkelige herkomst.
Jeg nærede selv ømme følelser for Lucian.
Han kunne være blevet til hvad som helst.
Måske endda en Dødbringer.
Ja.
Måske.
Men han var ikke som os, vel?
Hjalp du ham med at flygte?
Om jeg hjalp ham?
Selvfølgelig ikke.
Lyver du for mig?
Jeg har tit trodset dig, men han er lykantrop.
Det gør mig ondt, min kære, -
- men du giver mig intet valg.
Far...
Jeg ønskede at tro på dine løgne, selv om jeg vidste, det ikke kunne passe.
Far, jeg elsker ham.
Nej! Du har forrådt mig!
For at være sammen med et dyr!
Jeg elskede dig højere end noget andet!
Hun må ikke forlade dette værelse!
Nej. Vi har fået ordre til at vente.
Vi er nok mænd ved ugens udgang.
- Har nogen set Sonja? - Nej.
Hun burde være her nu.
Hvorfor skal vi vente på hende?
Hun er ikke en af vores.
Det var hende, der befriede os.
Men hun er vampyr.
Hun kunne føre dem til os.
Dødbringerne vil uden tvivl jage os, -
- og de vil finde os, men ikke med hendes hjælp.
Jeg stoler på Sonja, og så længe jeg er leder, bør du også gøre det.
Jeg sagde, du skulle tie stille.
Lucian har plyndret to godser i Brashov.
Han har stjålet fra deres våbenkamre. Slaverne har sluttet sig til ham.
Frihed er en lige så farlig sygdom som Williams smitte.
- Du må indfange dit kæledyr. - Tak, Coloman.
Jeg indså ikke selv det åbenlyse.
Jeg behøver ikke gøre noget. Lucian vender tilbage af egen fri vilje.
Jeg har noget, han vil have.
Frue...
- Luka, hvad er der? Hvor er hun? - Sonja bliver holdt som fange.
Han kender til jer to.
Han vil dræbe hende.
Det synes jeg, du skulle vide.
Intet nyt, herre.
- Det er en fælde. - Hun skal ikke dø alene.
De følger dig. Hvis du tager af sted, mister vi grebet om dem.
Lad mig fortælle dig en hemmelighed. Det, de følger, er håbet om frihed.
Du kan holde sammen på dem. Og lede dem, hvis jeg ikke kommer tilbage.
- Er du uskadt? - Ja.
Men Lucian, du var fri.
Jeg var ikke fri uden dig.
Vi må af sted nu.
Herre...
Deres datter er flygtet.
Naturligvis.
Denne vej!
- Der. - Ja, herre.
Nu!
Hvor vover du at true mig?
- Jeg ønsker ikke dette. - Jeg er din far!
- Tror du, du kan besejre mig? - Det har jeg slet ikke lyst til.
Det redder ikke din lykantrop at dræbe mig.
Fjern dine mænd for dit barnebarns skyld.
Et mirakel, far.
Slægternes forening.
Jeg forbander den dag, din mor gav sit liv, for at du kunne leve.
Den ting, der gror i dit skød...
...er et misfoster.
Det er forbi.
Fjern ham.
Forstår du ikke, hvad du har gjort?
Det handlede kun om ham.
Jeg kunne have givet Lucian til rådet, -
- og de havde aldrig behøvet at kende til dit fejltrin. Men ikke efter dette.
Hvis jeg ikke var taget af sted, var intet af det her sket.
Så var du ikke den, du er.
Du havde ret.
Ingen bør leve på denne måde.
Andre er frie på grund af dig.
Alting er forandret på grund af dig.
- Jeg har svigtet dig. - Nej.
Lucian, min elskede.
Du har ikke svigtet mig.
Mine valg har ført mig hertil.
Du sagde, der var risici, du ville løbe for mig.
Og jeg for dig.
For os.
Luk døren op.
- Ud. - Nej, nej.
- Nej. - Jeg slår jer ihjel.
Alle sammen!
Den anklagede har begået højforræderi.
Hun har ligget i med dyr. Hun hjalp dem med at flygte.
Jeg har været med til at redde denne forsamling mange gange.
Du har dræbt dine artsfæller og blandet slægterne.
Resultatet spirer inden i dig.
Din fordums hæder undskylder ikke dine ugerninger.
Ej heller din position som rådsmedlem.
Straffen for disse forbrydelser er døden.
Dømmer I hende?
Ja.
- Ja. - Ja.
Hun er din datter.
Ja.
Før hende til kammeret.
Det kan I ikke gøre.
Viktor, Viktor. Nej, Viktor!
Nej, Sonja. Lad være. Se på mig.
Se mig i øjnene.
Sonja, se på mig!
Jeg elsker dig.
Og jeg elsker dig.
Dit ansigt vil ikke være her, når det her er forbi, vel?
Farvel, min elskede.
Sonja!
Hent mine knive.
Herre...
Kom væk herfra!
Befri de andre. Nu!
Kom med.
Hvis I vil have hævn, kan I tage den derude. Af sted.
Vi har andre ting at bekymre os om end dine dyrebare skriftruller.
Til De ældste. Nu!
Dræb hundene!
Viktor.
Du besudlede min datter.
- Jeg elskede hende. - Du dræbte hende!
Jeg skulle have trådt dig under fode den dag, du blev født.
Ja, det skulle du.
Men det gjorde du ikke.
Lucian!
Lucian.
Det er forbi.
Nej.
Det er kun lige begyndt.
Lad mig fortælle dig noget om din elskede, mørke fader.
Det var ham, der dræbte din familie. Ikke lykantroperne.
Men da han kom til dig, -
- kunne han ikke bære tanken om at tømme dig for blod.
Du, som mindede så meget om hans dyrebare Sonja.
Den datter, han dømte til døden.
Løgne.